A javítóintézeti dolgozók stresszérzete és mentális egészsége: – Három hazai javítóintézetben végzett kutatás részeredményei - Virágh-Vizvári, Fanni (Magyar Rendészet, 2024)
A javítóintézeti nevelés zárt intézményi keretek között zajlik, ezért a növendékek személyes motivációja és együttműködése nem minden esetben adott, ami a velük foglalkozók számára kihívásokkal teli munkát jelent. A javítóintézeti munka során tehát gyakoriak lehetnek a váratlan, stresszt okozó helyzetek. Kutatásom célja ezen nehézségek feltárása, a dolgozók mentális állapotával összefüggésben. Az adatgyűjtésnél validált teszteket2 alkalmaztam, a vizsgálatban részt vevők (n=41) egyéni pszichológiai jellemzőire vonatkozó mutatókat, valamint saját kérdőívvel javítóintézet-specifikus munkahelyi stresszorokat vizsgáltam. Az első eredmények alapján az látható, hogy a kitöltők összességében jó mentális állapotúak, rezilienciaszintjük a magyar átlag feletti (M=77,97; SD=12,05). Ugyanakkor a stresszt okozó életesemények magas száma (M=210,87; SD=180,89) együtt jár a szorongás növekedésével (p<0,001; r=0,668; tau-b=0,525). A munka hasznosságérzetének alskálája magas értéket tükröz (M=63,68; SD=9,01), ami ellentétes irányú együttjárást mutat az állapotszorongással (p=0,005; r=−0,432; tau-b=−0,237), valamint a kiégés emocionális kimerülési alskálájával (p=0,004; r=−0,435; tau-b=−0,401). Azoknál, akik kompetensnek érzik magukat munkájuk során, várhatóan alacsonyabb a kiégés elszemélytelenedési faktora (p<0,001; r=−0,591; tau-b=−0,471). Összességében az látható, hogy a reziliens dolgozóknál kisebb eséllyel alakulnak ki mentális problémák, így igen fontos a dolgozók hatékony fejlesztése, hiszen a segítő munkában való sikeresség biztosítja a munkavégzés hosszú távú minőségét is.